Vicky şi Cristina s-au hotărât să-şi petreacă vara în Barcelona.
Vicky îşi termina masterul în Cultura Catalană...
... de care devenise interesată prin ataşamentul faţă de arhitectura lui Gaudi.
Cristina, care-şi petrecuse ultimele şase luni scriind, regizând şi jucând...
... într-un film de 12 minute pe care-l ura pe-atunci...
... tocmai se despărţise de un alt iubit, şi-şi dorea o schimbare de peisaj.
Toate au prins contur când o rudă îndepărtată din familia lui Vicky,
care locuia în Barcelona...
... s-a oferit să le cazeze pe ambele fete în iulie şi august.
Cele două fete erau apropiate încă din timpul facultăţii
şi aveau aceleaşi gusturi şi păreri în privinţa celor mai multe lucruri.
Totuşi, când venea vorba de dragoste,
cu greu puteai găsi două puncte de vedere mai diferite.
Vicky nu tolera deloc durerea şi n-avea sete de luptă.
Era cu picioarele pe pământ şi realistă.
Cerinţele sale de la un bărbat erau seriozitatea şi stabilitatea.
Se logodise cu Doug pentru că era decent şi avea o carieră de succes...
... şi înţelegea frumuseţea unui angajament.
Da, şi mie mi-e dor de tine.
Cristina, pe de altă parte, avea alte aşteptări de la dragoste.
Accepta în silă suferinţa ca o componentă inevitabilă a pasiunii...
... şi se resemnase cu riscarea sentimentelor sale.
Dacă o întrebaţi pe ce-şi miza sentimentele ca să câştige,
n-ar fi putut să răspundă.
Totuşi, ştia ce nu vrea.
Şi exact asta preţuia Vicky mai presus de toate.
- Tu eşti Vicky. - Da, Vicky.
Ai crescut aşa de mult.
A trecut ceva vreme. Mă bucur să te văd.
Bun venit la Barcelona. Cristina, eu sunt Judy.
Asta e camera voastră.
O să staţi împreună.
Judy, mulţumesc mult de tot că mă primeşti aici.
A fost o chestie de ultimul moment şi nu mă prea cunoşti.
E foarte frumos din partea ta să mă incluzi şi pe mine.
E bine să mai fie ceva agitaţie pe-aici.
E prea linişte de când a plecat Arthur la facultate.
După ce-au despachetat, iar soţul lui Judy, Mark, s-a întors de la golf,
a fost servită masa pe terasă.
- Avem o casă frumoasă. - Ne place foarte mult.
El se împrieteneşte cu toată lumea şi ştie şi limba, aşa că...
Ai învăţat şi tu bine.
Şi cu ce te ocupi, Cristina?
Momentan sunt liberă.
Hai, spune. A făcut un film.
- Ce tare. - Are doar 12 minute.
Despre ce e?
Despre ce? De ce e dragostea atât de greu de definit.
E un subiect cam complicat ca să fie tratat în 12 minute.
Vicky, tu trebuie să termini masterul în...
Da, masterul în Cultura Catalană.
Şi ce vrei să faci cu el?
Doamne, nu ştiu Poate o să predau, poate o să fiu curator.
Nu trebuie să faci ceva anume.
O să se mărite cu un bărbat grozav la toamnă
şi o să-şi rezolve toate conflictele după ce-o s-o lase gravidă.
Acum că Judy ţi-a hotărât viitorul...
Pentru vara voastră în Barcelona. Bun venit.
Salud.
În zilele care au urmat,
Vicky şi Cristina se înfruptară din comorile artistice ale oraşului.
Le-au plăcut în mod special lucrările lui Gaudi şi Miraun.
Odată, Mark şi Judy le invitară pe Vicky şi Cristina
să navigheze cu ei pe vasul lui Mark.
Gândindu-se la Cristina,
Mark şi Judy l-au chemat şi pe fiul unuia din partenerii săi de afaceri...
... un tânăr bun de însurătoare de care s-a gândit Mark că i-ar plăcea.
Visul meu e să fac suficienţi bani şi să plec undeva, pe o insulă,
şi să-mi petrec restul zilelor făcând scufundări.
Îmi place la nebunie să fac scufundări.
Tu ai mai făcut scufundări?
Din păcate, Charles şi Cristina nu erau perechea potrivită.
Vicky, între timp, făcu cercetări despre toate aspectele vieţii catalane...
... făcând chiar şi un tur al unei pieţe şi a unui restaurant local,
ca să studieze modul de-a găti catalan.
Uneori, în nopţile de vară parfumate,
fetele se duceau să asculte muzică spaniolă la chitară...
... care întotdeauna reuşea s-o înduioşeze pe Vicky într-un mod magic.
Într-o seară, Mark şi Judy le-au dus la deschiderea galeriei de artă a unui prieten.
Au venit mulţi artişti locali şi câţiva colecţionari.
- Îţi plac? - Da. Mersi mult că ne-aţi adus.
Cumpărăm des de la galeria asta.
Mark l-a plătit pe artistul ăsta...
... ca să-i facă o serie de picturi pentru pereţii de la birou.
Acela e artistul?
În roşu?
Nu, nu, nu. Nu e el...
Alfred e...
E domnul cu haina de in de-acolo. El e.
Ăla nu ştiu cine e.
Mark? Cine-i domnul în cămaşă roşie de-acolo?
E pictor. Mai ţii minte? Diego ne-a povestit de el.
Avuse o relaţie tensionată cu femeia aia frumoasă şi nebună.
Cearta aia violentă şi scandalul de la divorţ.
Apăruse prin toate ziarele.
Dumnezeule. Îl cheamă Juan Antonio Gonzalo...
... şi a avut un divorţ celebru, iar ea a vrut să-l omoare. Sau el pe ea.
A fost o chestie destul de celebră în lumea artei.
Nu-mi amintesc detaliile.
Noi nu ne-nvârtim în cercurile alea boeme, aşa că nu prea ştiu.
Vicky şi Cristina plecară de la galerie şi au decis să ia cina.
Au trecut pe lângă biserică în minunatul aer al nopţii de vară,
în timp ce lumea sărbătorea...
... ajungând, în cele din urmă, pe la miezul nopţii, la un mic restaurant.
E bine să nu trebuiască să te gândeşti dacă un local rămâne sau nu deschis.
Da, dar probabil c-ar trebui să ne gândim la visele noastre.
La cine te uiţi?
Ăla nu e pictorul pe care l-am văzut noi la galerie?
Da, exact. El e...
... pictorul cu divorţul ăla urât de care ne-a spus Mark. N-am fost prea atentă.
- Se tot uită încoace. - Pentru că tot provoci contactul.
Nu provoc niciun contact.
I-ai aruncat priviri fugare toată noaptea.
Îmi beau şi eu vinul.
Da, sigur că da. Sigur faci tu ceva, pentru că vine încoace.
Americance?
Eu sunt Cristina, iar ea e prietena mea, Vicky.
Ce culoare au ochii tăi?
Sunt albaştri.
Aş vrea să vă invit pe amândouă să veniţi cu mine la Oviedo.
Unde?
La Oviedo.
În weekend. Plecăm peste o oră.
Unde-i Oviedo?
- E un zbor foarte scurt. - Cu avionul?
Ce-i în Oviedo?
O sculptură care mă inspiră foarte mult.
E o sculptură foarte frumoasă. O să placă foarte mult.
Ne ceri tu să mergem cu avionul până la Oviedo şi înapoi?
Nu, o să stăm tot weekendul. O să vă arăt oraşul.
O să mâncăm bine, o să bem un vin bun, o să facem dragoste.
Cine o să facă dragoste?
Să sperăm că noi trei.
- Dumnezeule. - Vă plătesc eu nota.
Doamne, tipul ăsta nu e-ntreg la minte.
Uite, senior, poate în altă viaţă.
De ce nu? Viaţa e scurtă.
Viaţa e monotonă. Viaţa e plină de durere. Acum aveţi şansa pentru ceva special.
Sigur că da. Cine eşti tu mai exact?
Mă numesc Juan Antonio. Iar tu eşti...
... Vicky şi tu eşti Cristina. Am dreptate?
Sau e invers?
Ar putea fi invers...
... pentru că oricare din noi e bună de-ncălzit patul. Am înţeles.
Amândouă sunteţi atât de fermecătoare şi frumoase.
Mulţumim, dar noi nu mergem cu avionul ca să facem dragoste...
... cu oricine care ne invită în orăşele spaniole fermecătoare.
Mereu analizează fiecare suflu poetic...
... până ce fiecare grăunte de farmec...
... e stors?
Cred că trebuie să spun că...
... ochii mei sunt verzi, de fapt.
Eu n-aş numi opoziţia noastră...
... ca fiind o încuviinţare a caracterului supra-analitic al ofertei tale sexuale.
Dacă ai vrea să ni te alături...
pentru orice formă de interacţiune socială recunoscută,
cum ar fi un pahar de băutură, n-am avea nimic împotrivă...
... dar altfel, cred c-ar trebui să-ncerci să faci oferta la altă masă.
Ce anume te-a jignit din oferta mea?
Cu siguranţă nu faptul că vă găsesc frumoase şi atrăgătoare.
Să mă jignească? Nu.
E foarte amuzant... enervant, ca să fiu sinceră, dar...
Mi se pare mie sau se face un pic cam târziu?
Ar trebui să plecăm.
Mi-ar face plăcere să merg la Oviedo.
Ce? Glumeşti?
Cred că o să fie foarte distractiv.
Ar trebui să mergem. Mi-ar face plăcere să merg.
Cristina, putem discuta altă dată?
Când te-am văzut din partea cealaltă a încăperii la galeria de artă...
... am observat că ai...
... buze frumoase, foarte pline, foarte senzuale.
Mulţumesc.
Nu garantez c-o să facem dragoste, pentru că se-ntâmplă să fiu indispusă.
Hai să nu negociem asta ca pe un contract.
Am venit aici fără niciun subterfugiu şi mi-am prezentat cea mai bună ofertă.
Sper c-o veţi discuta şi-mi veţi oferi plăcerea de a vă lua cu mine la Oviedo.
Am marele noroc de-a putea împrumuta avionul unui prieten.
E suficient de mare pentru toţi trei, iar eu sunt un pilot foarte bun.
Pare foarte sigur.
Gândiţi-vă bine.
Sper că glumeşti în privinţa plecatului.
- Tipul ăsta e foarte interesant. - Interesant?
Ce-i aşa de interesant? Vrea să se culce cu amândouă.
Dar se mulţumeşte cu oricare. În cazul ăsta, cu tine.
Vicky, sunt fată mare, da?
Dacă vreau să mă culc cu el, o s-o fac. Dacă nu, nu.
Cristina, e un străin. E ceva impulsiv, chiar şi pentru tine...
... şi dacă am auzit bine, a fost violent cu soţia lui.
Măcar nu e un zombie făcut la uzină.
E o modalitate grozavă de-a-l cunoaşte.
Ba nu e. Eu nu mă duc la Oviedo...
... cu bătăuşul ăsta de neveste fermecător de sincer.
Tu îi găseşti agresivitatea atractivă, dar eu nu.
Şi categoric nu arată bine.
Eu cred că arată foarte bine. Are o privire grozavă. E foarte sexy.
Tu ai face-o, pentru că eşti neurotică.
Abordarea lui fără vrăjeală e de admirat.
Ce tot spui acolo? E numai vrăjeală pe el.
Nu mă duc la Oviedo. În primul rând, nici n-am auzit de Oviedo.
Nu mi se pare cuceritor.
Şi în al treilea rând, chiar dacă n-aş fi fost logodită
... şi aş fi fost liberă să flirtez cu un spaniol, nu l-aş alege pe ăsta.
Alo? Bună. Nu pot să vorbesc acum.
Încerc s-o salvez pe Cristina de la a face o greşeală potenţial fatală.
Ce? Nu, ca de obicei.
Da, te sun eu înapoi.
Şi eu te iubesc.
Dacă ne-ntoarcem la casă acum,
aruncăm câteva haine-n geantă şi ne întâlnim cu el acolo.
Mi-a plăcut instantaneu de tipul ăsta.
Nu e ca o formă de-aia de prăjituri. E creativ şi are fire de artist
Formă de prăjituri?
Asta crezi tu despre Doug?
Doug? Cine-a spus ceva despre Doug?
E ridicol. Ţie-ţi place cum sună ideea de-a agăţa şi a zbura cu avionul.
Ştiu. Nu ştiu de ce sunt aşa de speriată, decât dacă sunt speriată de mine însumi.
E o greşeală, Cristina.
Au anunţat o furtună mică în afara oraşului, lângă Oviedo, dar nu e nimic serios.
Să nu vă faceţi griji. După cum puteţi vedea aici...
Sunt câteva turbulenţe doar.
- Vrei să pilotezi tu? - Nu, mulţumesc!
E uşor. E mai uşor ca la o maşină. Încearcă şi tu.
Dimineaţa devreme, ajunseseră la destinaţie...
... şi s-au dus la un hotel pe care Juan Antonio îl alesese.
Vicky a avut grijă ca ea şi Cristina să aibă camera lor, iar Juan Antonio pe-a lui.
Dacă era dezamăgit, ascundea acest lucru foarte bine.
După ce s-au înviorat puţin,
le-a dus să vadă sculptura care însemna aşa de mult pentru el
- Eşti foarte credincios? - Nu. Nu, nu sunt.
Şmecheria e să te bucuri de viaţă, acceptând că nu are niciun sens.
Niciun sens? Nu crezi nici măcar că dragostea adevărată dă vieţii sens?
Da, dar dragostea e trecătoare, nu-i aşa?
Am fost îndrăgostit de o femeie incredibilă...
... şi până la urmă...
- Da? ... m-a înjunghiat pe la spate.
Doamne, ce groaznic.
Poate că a făcut ceva ca să merite asta.
Juan Antonio şi-a scos invitatele la prânz. Au discutat despre artă şi romantism.
Ştia foarte multe poveşti despre Maria Elena, fosta lui soţie...
... pe care a criticat-o, dar a şi idolatrizat-o.
S-a dovedit a fi o gazdă bună, iar după-masă,
le-a dus să vadă atracţiile turistice locale...
... unde s-au distrat ascultând povestindu-se despre oraş şi au făcut poze.
Mai târziu, au cumpărat bomboane şi prăjituri
de la un fermecător magazin de dulciuri...
... care de casă şi delicioase.
Au continuat să-şi documenteze călătoria, şi în timp ce Vicky a rămas sceptică...
... Cristina s-a distrat de minune.
Problema culcatului împreună n-a fost pusă până în acea seară...
... iar Juan Antonio era puţin pilit.
Cu plăcere.
Aşadar...
Acum că ziua aproape s-a terminat...
... e rezonabil din partea mea să vă întreb dacă vreţi să veniţi în camera mea?
Fii serios. Parcă am stabilit asta.
Vicky vrea doar să spună că e logodită şi se va mărita.
Grozav. Înseamnă că astea sunt ultimele ei zile de libertate.
Nu. Uite, nu sunt liberă. Am un angajament.
Ştii care e teoria mea? Când beau, sunt brutal de sinceră.
Cred că încă mai suferi de pe urma eşecului căsniciei tale cu Maria Elena...
... şi încerci să te laşi pradă sexului fără pasiune.
Sex fără pasiune? Chiar aşa de tare te desconsideri?
Vrea să spună că pentru ea, trebuie să însemne ceva, atâta tot.
Oraşul e romantic. Noaptea e caldă şi parfumată.
Suntem plini de viaţă. Nu ajunge asta?
Eu am venit doar ca să-i ţin Cristinei de urât.
Eu sunt logodită.
Am un logodnic chipeş şi drăguţ cu care fac dragoste...
... şi care are un loc special în inima mea.
Şi ca să fiu sinceră, Juan Antonio...
... dacă aş fi genul de persoană care să se ţină de jocuri,
nu cred că asta ar intra în planurile noastre.
Deci, sunt obosită. N-am mai dormit de 24 de ore...
... şi exact asta o să fac.
Şi tu?
Eu vin în camera ta, dar trebuie să mă seduci.
Bună.
Am venit să bem ceva...
... să-ţi mulţumesc, apoi mă-ntorc în camera mea.
Ai jucat şi tu în filmuleţul pe care l-ai făcut?
Dacă am jucat? Da, am jucat. De ce?
Sper că ai fost mai convingătoare decât acum.
Am venit să mă culc cu tine. Ai dreptate.
Deci ai cam rezolvat totul, decât dacă...
- ... nu strici totul. - Să stric totul?
Adică să stric momentul?
Da.
Şi cum aş putea face asta?
Nu ştiu. Ai putea face orice, de la...
... un comentariu nebun la...
... a purta chiloţii nepotriviţi.
Deşi... într-un fel, dacă mă uit la tine...
... cred că porţi chiloţii potriviţi.
Eşti foarte greu de mulţumit.
Da, păi... sunt celebră pentru intoleranţa mea.
Şi ce altceva mai vrei de la viaţă în afară de un bărbat cu chiloţii potriviţi?
Nu ştiu.
Ştiu că n-o să stau locului până ce nu găsesc ceea ce caut.
Şi ce anume e asta?
Altceva. Vreau ceva diferit. Ceva mai mult.
Un fel de... dragoste intuitivă opusă.
Adică?
Adică...
Nu ştiu.
Nu ştiu ce vreau. Ştiu doar ce nu vreau.
Dacă nu te-apuci să mă dezbraci în curând,
o să se transforme într-o discuţie monotonă.
Te simţi bine?
Da, sunt bine. Am mâncat ceva ce nu mi-a priit.
Ce s-a întâmplat? Vrei să-ţi aduc ceva?
Nu... n-ar trebui să beau.
- Ce s-a întâmplat? - Îmi vine să vomit.
E de la ulcer şi poate de la o intoxicaţie. Poate ambele.
Doamne, ambele.
- Trebuie să se odihnească. Să nu mănânce. - Să se odihnească?
Da, să se odihnească.
Cristina fiind ţintuită la pat,
Vicky ardea de nerăbdare să se-ntoarcă la Barcelona
şi n-avea niciun chef de vizite turistice.
După ce iese din şedinţă, îl rogi să mă sune pe mobil?
Da, tot în Oviedo sunt.
Dar s-au dus să viziteze obiective turistice până la urmă.
Îmi pare foarte rău pentru Cristina.
Fii serios. Nu te preface că-ţi pasă.
Sunt sigură că ai încurajat-o să bea...
... aşa cum ai făcut-o cu amândouă în timpul cinei.
Dar eu ţin la băutură.
- Nu mi-a spus că are ulcer. - NU.
Nu, pentru că are o minte de adolescent...
... şi fiind şi romantică, îşi doreşte să moară.
Aşa că pentru un moment scurt de pasiune...
... abandonează complet toate celelalte responsabilităţi.
După prânz, Juan Antonio o duse pe Vicky să vadă vechiul far de la Aviles...
... pe care ea l-a găsit foarte frumos.
Am fost născut în apropiere.
Ar fi păcat să vin până aici şi să nu-i fac o vizită tatălui meu.
Te-ai plictisi dacă am face asta?
Nu.
Nu, cred că ar fi prima propunere cu adevărat interesantă pe care mi-o faci.
Mi-ar place foarte mult să-l văd pe tatăl tău şi casa lui.
Dacă mai continuăm, nu cred că e...
Nu-i nimic. A fost grozav. El nu vorbeşte deloc engleza.
Sunt sigură că spaniola mea e acceptabilă.
Refuză să vorbească orice altă limbă.
E un lucru foarte important pentru tata, de fapt.
Zău? De ce?
Pentru că e poet şi scrie cele mai frumoase propoziţii din limba spaniolă...
... dar nu crede că un poet...
... ar trebui să-şi polueze cuvintele cu orice altă limbă.
Are dreptate. Înţeleg, din cauza traducerii...
... şi a lucrurilor care s-ar putea pierde.
Am făcut şi eu câteva cursuri de spaniolă.
Normal, n-am înclinaţie spre limbile străine.
O citesc mult mai bine decât o vorbesc.
Poate îi citesc ceva tatălui tău.
Nu, el nu-şi publică poeziile. Asta e ideea
De ce nu?
Îţi explic eu mai târziu. Vrei nişte coniac?
Da, mulţumesc. Da, foarte, foarte puţin.
Arăţi bine, sănătos, tată.
Da, şi tu arăţi bine.
Ce mai ştii de Maria Elena?
Tot cu arhitectul din Madrid e.
Femeia aia fost cea mai bună.
Tot mai am vise erotice cu ea, la vârsta mea.
Te-a şi iubit foarte mult, tată.
Ce păcat... Cu un asemenea dar de la Dumnezeu...
Ăsta era locul meu preferat în care veneam să citesc când eram mic.
Şi, da, voiam să fiu scriitor, nu pictor. Asta mi-a venit mai târziu.
Şi voiam şi să cânt muzică.
Adică, tot ce ştiam era că era plină de... nu ştiu...
... emoţie adevărată, şi trebuia să găsesc o cale de-a o exprima.
Cristina crede la fel.
Cristina e o fată foarte interesantă. Vrei să stai jos?
Da.
Şi...
... ia spune-mi, de ce nu-şi publică tatăl tău poeziile?
Pentru că urăşte lumea...
... şi aşa se răzbună pe ea. Creează ceva frumos, apoi...
... interzice accesul publicului, lucru care cred eu că...
Dumnezeule.
De ce e aşa de furios pe rasa umană?
Pentru că după mii de ani de civilizaţie...
... lumea tot n-a învăţat să iubească.
S-au întors la hotel.
Cristina se simţea mai bine, dar era prea ameţită şi avea nevoie de odihnă.
Vicky şi Juan Antonio au luat cina împreună la un restaurant drăguţ.
Era mai relaxată decât la prânz, şi tocmai terminase un pahar plin cu vin.
De data asta, îi plăcea conversaţia.
... niciun loc din lume.
Veneam cu tata aici.
Alo.
Am nimerit într-un moment prost?
Nu, eram la masă. Pot să te sun eu mai târziu?
Lasă-mă să-ţi spun un singur lucru.
Paul şi Maryanne au găsit o casă acolo unde sunt...
... şi care le place şi mai mult decât cea din Bedford Hills
Serios? Se aude puţin întrerupt.
Cum... ? Scumpo? Sună-mă mai târziu, dar casa asta are piscină şi teren de tenis.
Am putea lua lecţii amândoi de la instructorul lui Paul.
Bine, te sun eu înapoi. Nu te mai aud deloc.
Te iubesc.
Doamne. Legătura e groaznică.
- Poftim. - Mulţumesc.
- Ce fel de vin e? E delicios - E grozav.
Era logodnicul tău?
Da, da.
De ce aveai emoţii când vorbeai cu el?
Aveam emoţii?
Da, te-ai înroşit.
Sigur din cauza vinului.
S-ar supăra dacă ar şti că luăm cina împreună?
Nu, deloc! Glumeşti?
Adică, nu cred că i-ar plăcea conceptul de bază...
... de a sta cu un bărbat şi bând vin la lumina lumânării...
... dar şi-ar da repede seama că n-are de ce să-şi facă griji, aşa că...
Tu ţi-ai ascunde vreodată lucrările de public doar din furie?
Nu, eu nu sunt ca tata.
Nu, ţi-am mai spus...
... eu susţin cu tărie viaţa, în ciuta tuturor celor întâmplate.
Aşa-i, aşa-i.
Sunt curioasă să-ţi văd lucrările.
Serios?
De ce? Nu prea mă înghiţi.
Te-am cunoscut mai bine.
Ar fi interesant, şi la urma urmei, eşti pictor catalan şi ar fi pe materia mea.
Ce te-a atras aşa de tare la cultura catalană?
Păi...
M-am îndrăgostit de catedrala lui Gaudi când aveam 14 ani...
... şi aşa mai departe.
Îţi place şi chitara spaniolă, am înţeles.
Da, da. Îmi place la nebunie.
Vrei să mergem să ascultăm nişte muzică superbă în seara asta?
În seara asta?
E un pic cam târziu şi...
... sunt puţin ameţită de la vin.
Parcă ţineai la băutură.
În plus, mâine plecăm.
- Bine, sigur. - Grozav.
A fost nemaipomenit. Mulţumesc, mulţumesc.
M-am uitat la faţa ta şi păreai foarte impresionată.
- Da, da. - De câteva ori, am văzut o privire de-asta.
Sigur. La Maria Elena, sunt sigură.
Da, poate la Maria Elena. Dacă ar fi văzut...
... sau auzit ceva care s-o fi impresionat, da.
Încă mai eşti îndrăgostit de ea.
Nu, nu mai sunt.
Asta confirmă.
Nu, mereu va fi o parte din mine.
E o persoană importantă în viaţa mea...
... dar în cazul nostru, ceva n-a mers.
Care element?
N-am aflat.
Ai spus că te-ai uitat la faţa mea.
De ce?
Tu de ce te-ai uitat la a mea?
M-am uitat?
Probabil mi-ai văzut lacrimile.
Da... m-am pierdut puţin cu firea.
M-am uitat la faţa ta pentru că o găsesc foarte frumoasă.
- Serios? - Desigur.
Desigur. Ştii bine asta.
Pe drumul de întoarcere, Vicky, care nu-i spusese nimic Cristinei, tăcu.
Cristina, pe de altă parte, era agitată.
Trebuie să-mi cer scuze amândurora pentru că v-am stricat weekendul!
Mă simt complet înjosită! Sunt umilită.
Nu ştiu dacă a fost de la vin sau de la fructele de mare, pentru că am şi ulcer.
Slavă Domnului că ştii destule locuri cât s-o fi ţinut pe Vicky ocupată.
Am avut nişte coşmaruri groaznice cum că o să fiţi ca uleiul şi apa...
... şi o să urâţi toate clipele petrecute împreună.
De-abia mă puteam mişca.
Vicky se îngropă în muncă la bibliotecă.
Îşi scoase ideile prosteşti din cap şi se concentră asupra lucrării sale.
Dar găsi că gândurile sale se întorceau adesea la Oviedo.
Cristina, în căutarea unui mod de-a se exprima...
... cutreieră străzile Barcelonei,
experimentând cea mai nouă pasiune a sa, fotografia...
... şi crezu că se făcu de râs...
... chiar în momentul adevărului cu Juan Antonio.
Apoi, 48 de ore mai târziu, Cristina veni la Vicky cu un anunţ.
Vicky, a sunat!
Poftim? Cine?
Juan Antonio. Tocmai m-a sunat.
Juan Antonio te-a sunat?
Da, vrea să mă ducă la nu ştiu ce podgorie...
... la o degustare de vin sau nu ştiu ce. I-am spus, "categoric".
O degustare de vinuri. Cum rămâne cu ulcerul?
N-are nimic. Nu păţesc nimic de la nişte vin.
Ideea e că vrea să mă vadă!
- Nu-i aşa că e grozav? - Da, da.
Nu-mi vine să cred. N-am crezut c-o să mai sune.
E grozav. Mă bucur pentru tine.
În noaptea aceea, cele două avură probleme cu dormitul.
Cristina stătu în bucătărie, bând cafea şi scriind poezii.
Şi Vicky era pierdută în amintirile unei nopţi
care acum părea din ce în ce mai ireală.
Alo?
Bună, scumpo. Te-am trezit din somn?
Nu, nu. Chiar acum voiam să mă culc.
Scuze c-am sunat aşa târziu. A trebuit să plec din birou.
Să ies la aer, să iau o cafea, şi mi-a venit o idee grozavă. Fii atentă.
Tata are nişte cunoştinţe la Ambasada Americii din Spania.
M-am gândit să vin mai devreme, să lucrez de-acolo la calculator
şi ne-am putea căsători în Barcelona.
Ai spus că e un loc romantic.
O să organizăm o ceremonie restrânsă la primărie.
Desigur, o s-o facem din nou la New York,
o să facem ceva fastuos, dar o să fie distractiv.
Ce zici?
Ce? Să ne căsătorim aici?
De ce nu? Ar fi grozav să le spunem copiilor noştri
că ne-am căsătorit în Spania...
... iar prietenii tatei ne-ar uşura foarte mult lucrurile.
Nu ştiu ce să zic.
Nu pari prea încântată de idee.
Nu, doar că...
... e o surpriză.
Oricum, o să ne căsătorim la toamnă, şi o să facem şi asta, promit.
Atunci, ce rost are?
Ideea e că e altfel, e incitant. Le-am spus şi lui Ken şi Alice.
I-am sunat mai devreme şi au spus că-şi doresc s-o fi făcut şi ei.
Adică, la Londra în cazul lor, dar erau încântaţi de idee.
Păi...
Nu prea ai tragere de inimă.
Eu? Nu. De ce zici asta?
Nu...
Cred că e o idee bună. E grozavă. E o idee grozavă. .
Da, cred că o să fie bine.
Te sun mâine. Ştiu că te-am trezit. Îţi spun mai multe mâine, te iubesc mult.
Juan Antonio o duse pe Cristina la degustat vinuri.
După asta, o duse înapoi la casa lui,
un loc splendid cumpărat de la un alt pictor cu ani în urmă...
... care îi era şi casă şi studio.
El îi arătă lucrările sale, care au încântat-o nespus.
Îi plăcură culorile şi felul sălbatic şi emoţional
în care aplicase vopseaua pe pânze.
De-acolo, mai era un singur etaj până la dormitorul său.
Îi povesti de căsnicia cu Maria Elena, şi dragostea lor profundă...
... şi de certurile lor groaznice.
El îi spuse că nu-şi dorise să mai facă dragoste
cu altcineva în dormitorul lor... până acum.
De data asta, Cristina se abţinu de la mâncare.
Juan o mai plimbă pe Cristina de alte câteva ori.
Se duseră să vadă o nouă sculptură realizată de-un prieten de-al său.
Îi arătă câteva din părţile sale preferate ale oraşului,
unde făcu ea fotografii.
Juan Antonio fu prietenos cu toate prostituatele
şi fu de părere că erau subiecţi minunaţi.
El o încurajă pe Cristina, deşi ea era prea timidă să-i arate pozele.
O duse la cină alături de prietenii săi, care erau poeţi şi artişti şi muzicieni.
Nici Cristina nu se lăsă mai prejos.
Între timp, într-o zi, mergând să studieze Parcul Guell...
... care fusese proiectat de Gaudi,
şi care avea o pondere destul de mare în lucrarea ei...
... Vicky avu parte de-o întâlnire neaşteptată.
Vicky.
Bună.
- Ce mai faci? - Dumnezeule, ce cauţi aici?
Nimic. Făceam nişte schiţe.
Am înţeles.
N-am vrut să te deranjez.
Nu, nu mă deranjezi. Cum ai putea să mă deranjezi?
N-am avut ocazia să ne luăm rămas bun cum trebuie.
Puteai să mă suni.
Da, m-am gândit la asta. Dar am considerat că n-are rost.
Dar n-ai mai sunat, n-ai mai spus nimic.
"Mulţumesc. Mi-a plăcut mult. "
Nu faci dragoste cu cineva, apoi nu mai suni acea persoană...
... decât dacă ai fost foarte dezamăgit.
Ba din contră.
Dar...
... tu ai planuri de căsătorie...
... şi am găsit de cuviinţă să opresc totul
înainte să se ajungă la o situaţie neplăcută pentru toată lumea.
Eu spun doar c-am făcut dragoste, iar tu parcă ai dispărut pe urmă.
Îmi dau seama că nu înseamnă prea mult chestiile astea pentru tine.
A continua lucrurile ţi-ar fi provocat numai neplăceri, iar mie, dezamăgire.
Te-aş fi putut răni după o singură noapte?
Maria Elena spunea că...
... numai dragostea neîmplinită poate fi romantică.
Bine.
Adevărul e că, oricum, te potriveşti mai bine cu Cristina.
M-am ataşat foarte mult de Cristina.
Mă bucur foarte mult pentru tine şi viitorul tău soţ.
Şi eu...
... pentru tine şi Cristina.
Şi astfel a venit dimineaţa când viitorul soţ al lui Vicky sosi de la New York.
Juan Antonio, ca om creativ ce era,
avea nevoia să locuiască alături de-o femeie...
... şi o invită pe Cristina să se mute la el,
lucru pe care ea l-a acceptat.
Deci lucrezi la Global Enterprises? Tom Sutter e un vechi prieten de-al meu.
Îl cunoşti pe Tom Sutter? Jucăm golf împreună!
Serios? Să vezi ce poveşti am. Tom nu m-a învins niciodată.
Nu e chiar cel mai bun jucător din lume.
Doamne. Eşti total schimbată aici.
Da? Cum adică?
Erai aşa de absorbită.
Şi de obicei nu sunt?
Ba da, normal.
Îţi făceam un compliment.
Poate că e aerul din Barcelona.
Vino, strânge-mă în braţe. Strânge-mă în braţe.
- Eşti bine? - Da.
Ce mai face Cristina?
S-a mutat deja cu un tip.
- Ce repede. Să nu zici că-i toreador. - Nu.
Scriitor? Compozitor?
Pseudointelectual torturat şi autodistructiv?
Da, ştiu. Uneori mă scoate din minţi cu aventurile ei amoroase.
O iubesc pentru că e prietena ta...
... dar te-am avertizat în privinţa ei. E o persoană nefericită.
Nu se poate despărţi de imaginea de femeie specială...
... artistul care încearcă să se regăsească.
Îi găsesc dispreţul faţă de valorile normale a fi pretenţios.
E un clişeu plictisitor.
- Bărbaţilor le place de ea. - Arată bine.
Şi nu e prea greu de vrăjit.
Tu, pe de altă parte, ai fost destul de greu de dus la pat.
Dar a meritat efortul.
- Da? - Da.
Juan Antonio vrea să mă ducă
la un vechi parc de distracţii de care zicea c-o să-mi placă.
Mă gândeam să luăm prânzul cu toţii...
... apoi ne-am pute duce împreună.
Ce, mâine la prânz?
Nu putem. Avem alte planuri.
Nu, putem merge oricând să navigăm cu Mark şi Judy.
- Vreau să merg cu Cristina şi Juan Antonio. - Eu vreau să navighez.
Da, ar fi grozav. Rămâne pe mâine. Bine.
Cuplurile se întâlniră la prânz,
iar în timpul discuţiilor, se ivi o situaţie neplăcută.
Juan Antonio, gândindu-se la Cristina, încercă să-şi frece piciorul...
... de al ei sub masă, şi din greşeală l-a atins pe al lui Vicky.
Parcul de distracţii era tot ce Juan Antonio îi făcuse să creadă că e.
Era vechi şi fermecător, şi se putea vedea Barcelona din el.
Înţeleg de ce-ţi iubeşti logodnicul. E foarte drăguţ.
Da, aşa e.
Şi vă potriviţi foarte bine.
Nu cred că-mi place felul cum spui asta.
Vreau doar să spun că sunteţi un cuplu potrivit în cel mai bun fel cu putinţă.
Nu înţelegi. Acum nu mai pot face nimic.
Nu spun că nu mi-a trecut prin minte ideea, dar...
Vicky, te rog. E ultima oară când discutăm despre asta.
Lucrurile au evoluat, iar acum, am sentimente profunde pentru Cristina.
Atunci, ce... ? De ce ţi-ai frecat piciorul de-al meu sub masă?
- N-am făcut asta. - Ba da.
- Ba nu. - Când m-am uitat spre tine.
Nu. Dacă am făcut-o, a fost o greşeală. Eu am vrut s-o ating pe Cristina.
Bine, scuze. Îmi cer scuze pentru greşeală.
Îmi pare rău, a fost greşeala mea, dar ascultă-mă.
Eşti pe punctul de-a începe o viaţă total diferită.
O viaţă pe care ţi-ai dorit-o dintotdeauna cu bărbatul iubit.
Da, fir-ar să fie, apoi te-am întâlnit pe tine...
... şi am petrecut un weekend ridicol de iraţional împreună
şi acum nu mai ştiu ce să cred.
Te rog.
Eu sunt cu Cristina, iar tu te măriţi peste 2 săptămâni, Vicky.
Ştiu.
Ştiu. Ai dreptate. Cristina te iubeşte. Niciodată n-aş...
Da, iar eu şi Cristina ne potrivim de minune.
Ea vorbeşte pe limba mea. Noi doi...
... am sări unul la gâtul celuilalt în mai puţin de-o lună.
În regulă?
Poate că destinele noastre se vor mai intersecta cândva,
în împrejurări diferite.
Cine ştie?
Ai dreptate. Ai dreptate, sunt o idioată.
Nu ştiu ce mă aştept să se întâmple.
Şi a venit şi ziua nunţii, iar Vicky s-a măritat cu Doug.
Cristina a participat şi ea.
Nu-l luase şi pe Juan Antonio, care inventase o scuză.
După ceremonie, mirii se duseră într-o mini-lună de miere la Sevillia.
Între timp, Cristina începu să simtă posibilitatea
existenţei genului de relaţie pe care mereu a căutat-o...
... dar mereu îi scăpase în trecut.
Era iubita unui om interesant, un artist în a cărui muncă ea credea.
Deja se considera un fel de expatriată...
... şi nu înăbuşită de ceea ce considera ea a fi
cultura puritană şi materialistă a Americii...
... pentru care ea nu prea avea răbdare.
Se considera mai degrabă un suflet european,
în ton cu intelectualii şi artiştii...
... care simţea ea că exprimă punctele ei de vedere tragice şi romantice. .
În cercul de prieteni al lui Juan Antonio, era prietenă cu oameni creativi de tot felul.
Îi plăcea compania lor şi
continuă să experimenteze scrisul poeziilor şi fotografia.
- Te distrezi? - Da. Sevillia e fermecătoare.
Ne-am întâlnit cu nişte prieteni de la New York
şi am petrecut ceva timp cu ei.
Puţin prea mult.
Eşti nervoasă pentru că luăm bătaie la bridge.
- Nu-mi place bridge-ul. - Nici mie.
- Ce-i asta? - Ia mâna. Atenţie. vă rog.
Cristina şi Juan Antonio v-au trimis acest cadou de nuntă.
Când am aflat că relaţia cu Juan Antonio e serioasă, nu mi-a venit să cred.
Fix ce ne trebuia, o pată Rorschach.
Nu cred că-mi place.
O să cumpărăm una de-a lui Alejandro.
Maria Elena e... A încercat să se sinucidă.
Ce?
E bine?
Da. Da, cred că da. Nu ştiu. Trebuie să plec.
Unde te duci?
Mă duc la spital.
Să vin cu tine?
Nu cred că i-ar pica bine. E într-o stare groaznică.
Să mă suni dacă vrei să vin.
Bine, desigur.
Juan Antonio fugi în toiul nopţii.
Cristina încercă să adoarmă la loc, dar o încercă un sentiment de nelinişte.
Era neliniştită, dar se trezi chiar înainte de ivirea zorilor.
Sunt aici, fac cafea! E totul în regulă?
Cristina, ea e Maria Elena.
Mă simt aşa o proastă.
Trebuie să vorbeşti în engleză aici. Te rog.
Mi-e ruşine.
Nu. Te rog, să nu-ţi fie.
Să-ţi aduc ceva?
Votcă.
Votcă?
Vrei să bei o votcă în starea asta?
După ce-ai luat atâtea pastile?
Ai înnebunit sau ce?
Vreau să fac un duş, Juan Antonio, îmi dai voie?
Vreau să mă schimb de hainele astea.
În engleză.
Când eşti aici, trebuie să vorbeşti în engleză.
Dacă vrei să faci un duş, du-te acolo, în camera de oaspeţi.
Deci acum sunt oaspete în propria mea casă?
Da. Eşti oaspete.
Hai, Maria Elena, te rog. Du-te mai repede.
Acolo. Ştii bine unde-i camera.
Ce se întâmplă?
Ce?
- Nimic. - E totul în regulă?
Cred că e bine, da.
Adică...
... nu i-a mers prea bine la Madrid şi...
... s-a întors singură cu autobuzul în seara asta.
Întreaga ei lume s-a întunecat, toate planurile i s-au năruit şi...
... a luat o supradoză în staţie.
Doamne, e groaznic.
Trebuie să stea cu noi.
Poftim? O să stea aici cu noi?
Trebuie. N-are niciun ban. Nu poate avea grijă singură de ea.
Eu întotdeauna...
Eu întotdeauna am fost legătura ei cu viaţa reală.
Înţeleg asta, dar cum poate sta aici?
Cred că...
... nu poate sta singură. Asta e problema.
Adică, chiar dacă... stai să mă gândesc, chiar dacă...
... dacă i-aş găsi un loc...
Poate are nevoie de ajutor psihiatric.
Nu, mereu a avut experienţe neplăcute cu doctorii.
- Înţeleg, dar unde o să stea? - Acolo.
Cât o să stea aici?
Cristina, ştiu că nu te-ai gândit la asta, dar trebuie să stea cu noi.
- Înţeleg. - Nu mai are pe nimeni.
- Înţeleg. E pentru o perioadă scurtă. - Cel mult câteva luni.
Stă câteva luni?
Am mai discutat asta cu ea.
Adică... vreau să spun, dacă...
La naiba.
Dacă o cunoşteai când am cunoscut-o eu prima dată.
Frumuseţea ei îţi lua respiraţia.
- Da, ştiu. - Era aşa de talentată, aşa de deşteaptă...
... era de aşa senzuală.
M-a ales pe mine dintr-o sută de bărbaţi care erau gata să ucidă pentru ea.
Eram amândoi siguri că...
... relaţia noastră era perfectă, dar lipsea ceva.
Dragostea necesită un echilibru perfect.
E ca şi corpul uman.
Se poate să ai toate vitaminele şi mineralele, dar...
... dacă numai un singur, un micuţ ingredient...
... lipseşte...
... cum ar fi sarea, de exemplu, mori.
Sare?
Ea cine e?
E femeia cu care locuiesc.
Şi trebuie să vorbeşti engleza în preajma ei. Te rog.
De ce? De dragul ei?
Da, exact. Din politeţe.
N-am încredere în ea, Juan Antonio.
N-are ochii de aceeaşi culoare.
Mereu ai avut idei paranoice despre femeile pe care le-am cunoscut vreodată.
E drăguţă.
Crezi că-ţi va fi de ajuns?
E destul de deşteaptă şi gândeşte liber, ca şi tine.
- Ca mine? - Da.
Încă mă cauţi în fiecare femeie.
Nu e adevărat, Maria Elena.
Acum câteva săptămâni am fost în Oviedo cu o femeie care era opusul tău...
... o americancă, şi am trăit ceva minunat cu ea.
Aşa că te înşeli.
Mereu o să cauţi să copiezi relaţia noastră. Ştii asta.
Vorbeşte engleza în casa asta. Asta e tot ce vreau.
- În regulă? - Nu-mi vorbi mie aşa.
De ce te superi aşa pe mine?
Ascultă, ascultă.
De ce te gândeai să te sinucizi?
Ce gând tâmpit ţi-a străbătut mintea!
Să te sinucizi, pentru numele lui Dumnezeu!
Stai aici până îţi revii
şi pe urmă, te rog, ieşi din viaţa mea!
Noi doi am fost atât de aproape de perfecţiune.
- Ai prea multe probleme. - Şi ţie-ţi place asta.
Mereu ţi-au plăcut toanele mele.
Dar ce lipsea, Juan Antonio?
Ce lipsea?
Vorbeşte în engleză!
Nu-mi place! N-am încredere în ea. Şi ştii că mereu ţi-am vrut binele.
Nu şi când ai vrut să mă omori.
- Aia. - Da, aia. Acel mic detaliu.
Eşti suspicioasă pentru că e iubita mea. E foarte evident.
Nu, nu. Te văd pierdut, confuz, de când ne-am despărţit.
Cu toată vorbăria ta cum că juri să renunţi la femei şi la dragoste...
... să ajungi îndrăgostit, nu de una, ci de două
turiste americance.
Mai vrei cafea?
Da, te rog.
Scuze.
Poftim, zahăr.
Nu, mersi.
Credeam că putem merge la o plimbare la ţară mai târziu.
Vremea e frumoasă.
Sigur o să plouă mai târziu.
În engleză.
Nu, e în regulă.
Nu vorbeşti spaniolă?
Nu, am studiat chineza.
Chineza?
De ce?
Mi se părea că sună frumos.
Zi ceva în chineză.
Eu?
Ţi se pare că sună frumos?
Poate nu cum pronunţ eu, dar...
După mine, chineza sună strident. Parcă-ţi dai gaură-n cap.
Vorbeşte în engleză, Maria Elena.
Ai auzit vreodată discuţiile dintr-o bucătărie chinezească? E neplăcut.
Ajunge, Maria Elena.
Vorbeşte în engleză.
Îmi pare rău. Sunt nervoasă azi. Am avut coşmaruri.
Ţi-ar plăcea să pictezi?
Pictezi şi tu?
Dacă pictez, întreabă ea.
Întreabă-l, întreabă-l. A luat totul de la mine. Tot stilul lui.
Îi place să fabuleze.
Juan Antonio, toată perspectiva ta e a mea.
- Nu spun că n-ai avut o influenţă. - Influenţă?
Da.
- Influenţă? - Da, dar să spui că ţi-am furat stilul...
Ipocritule, ipocritule, ipocritule.
Prea delirezi să spui că ţi-am furat stilul.
E bine. Am pictat umăr la umăr
vreme de mulţi ani şi mi-ai adoptat viziunea ca fiind a ta.
E o poveste pe care ai inventat-o şi pe care îţi place s-o-mprăştii peste tot.
Dar nu e adevărată.
Mereu a deformat realitatea. N-o să mă enervez.
Nu vreau să mă enervez.
Ce-au spus la şcoala de arte? Că sunt un geniu.
Mereu ţi-am încurajat talentul.
N-am zis de talent. Am zis geniu. Geniu.
Aproape am făcut crimă pentru tine.
Aproape m-ai omorât pe mine. Cu un scaun.
Mă apăram. Aveai o lamă şi erai beată...
... cu o lamă şi furioasă!
Era gelozie. Eram nebună după tine
şi tu m-ai înşelat cu nevasta lui Agustino.
Cu privirea!
Ai vrut să mă omori că m-am uitat?
Nu mai vreau să vorbesc despre asta, bine?
S-a terminat.
Te văd cu altcineva acum şi mi-e bine. Sunt civilizată.
Ce altceva mai vrei?
Cu trecerea timpului, Cristina îi observă pe Maria Elena şi pe Juan Antonio
şi descoperi inima a fi mai enigmatică ca niciodată.
Unde ai fost? Ai scris?
Da, am încercat.
Sunt curioasă. Chiar crede că ai furat de la ea?
Cred că am luat mai multe de la ea decât vreau să recunosc.
De asta mă enervez aşa când aduce vorba.
- Mă simt cam tristă. - De ce?
Pentru că simt că n-o să fiu în stare
să te influenţez sau să te inspir în vreun fel.
- Asta simt. - Nu-i adevărat.
Nu-i adevărat. N-am mai auzit de Scriab, Scriabin...
... sonata de pian, până nu mi-ai pus-o tu şi acum îmi vine s-o ascult într-una.
Serios?
Asta mă face fericită.
Ce?
Poate că nu-i o idee bună să facem asta aici.
Ce?
S-a simţit mai bine în ultimul timp şi nu vreau s-o supăr.
Sigur că nu. Bine.
La cursurile lui Vicky, cursuri pe care le urma de câteva ori pe săptămână...
... să-şi îmbunătăţească spaniola, l-a întâlnit pe Ben...
... un tânăr care nu se putea opri să n-o observe
şi începu să vorbească cu ea zilnic.
Nu-mi vine să cred că m-au angajat la consulat.
Spaniola mea e departe de-a fi perfectă.
Eu cred că e bună.
E bunicică.
Dar te distrezi în Barcelona?
Aş face-o dac-aş avea mai mulţi prieteni.
Ieri, am mers pe jos de la plajă până la Parcul Guell în căutarea lui Gaudi.
Vrei să vezi un film?
- Un film? - Miercuri după-amiaza?
Da.
Filmul a fost un succes, iar Ben s-a dovedit a fi o companie plăcută pentru Vicky.
Într-o după-amiază, intrară într-un magazin să cumpere cireşe,
iar când patronul plecă cu telefonul în spate,
nu se putu abţine să nu-i ia mâna.
Nu, n-o face.
Nu?
Nu.
Ştii că m-am măritat de curând.
Da, cred că trăiam cu impresia că...
... poate te-ai aruncat cu capul înainte şi regreţi?
Să regret? Am insinuat eu asta?
Doar dacă n-am citit eu printre rânduri.
Nu.
N-ar trebui să-ţi spun asta.
Mereu am fost genul de om care crede că ştie exact ce vrea.
Dar n-ai ştiut.
Păi, nu. Am întâlnit pe altcineva şi...
Nu încep să povestesc.
Cine-i tipul ăsta?
Tipul locuieşte cu cea mai bună prietenă a mea.
Ce tot zic?
Când mă aud ce spun, sunt nebunii.
Tocmai m-am măritat cu cine am vrut.
Oare?
Aşa credeam.
Şi ce s-a-ntâmplat?
Un nenorocit de weekend în Oviedo.
Cristina, Juan Antonio şi Maria Elena plecară să se plimbe la ţară.
Maria Elena decise să gătească toţi şi insistă să culeagă mure proaspete.
Aşteptaţi-mă!
Mă face s-ameţesc.
- E locul perfect. - Aici, aşa.
- Poţi să aduci nişte... - Bine, poftim.
Ce-i?
Ce, ce, ce? Ce s-a-ntâmplat?
Stai, ia loc. Aşează-te, aşează-te.
Te doare sus sau jos?
- Aici. Da. - Aici?
Stai, lasă-mă pe mine...
Vrei nişte aspirină? Am aspirină în geantă.
Relaxează-te. Mă întorc imediat.
E totul în capul lui. E prea tensionat.
Pentru lume, e lipsit de griji, nimic nu contează, viaţa e scurtă, fără scop.
Dar toate temerile i se urcă la cap.
Ştiai că ştie să cânte la pian?
Nu, nu ştiam. De-asta ai un pian în casă?
Puteam să dau concerte.
Da, putea. Nimeni nu cântă Scarlatti ca Maria Elena.
Îl înţelege. Am dreptate?
Tu cânţi?
Nu. Trebuie să mă obişnuiesc cu faptul că nu sunt înzestrată.
Ştiu s-apreciez arta şi-mi place muzica, dar...
E trist, serios, pentru că simt că am multe de exprimat,
dar n-am talent.
Dar eşti talentată.
- Nu. - Ba da.
Care-i talentul meu?
Faci fotografii frumoase.
Adevărat. Mereu face fotografii pe care le ascunde de mine.
Asta pentru că sunt nimicuri. De unde ştii că fac poze?
Le-am găsit în bagajele tale.
Mi-ai umblat în bagaje?
Desigur. Din prima seară. N-aveam încredere în tine.
Nu credeam că eşti cine spuneai că eşti.
Voiam să ştiu cine era cu adevărat în patul fostului meu soţ.
Ce?
Cine ştia ce-o să găsesc? Cum să fiu sigură că n-o să-mi faci rău?
La urma urmei, eu mă gândesc să te omor.
Uite încă câteva.
Să nu spuneţi că vă plac dacă nu-i aşa.
- Ce vorbeşti? - Sunt frumoase.
- Vezi? - Uită-te la asta.
A doua zi, Maria Elena ieşi să fotografieze împreună cu Cristina.
Avea ochiul format şi ştia foarte multe despre arta fotografică...
... şi o învăţă multe pe Cristina despre estetica şi subtilitatea artei fotografice.
O sfătui să renunţe la camera digitală şi să folosească una veche,
pentru a obţine rezultate mai interesante.
Spunea că e important să ai o cameră obscură
şi că o să-i pregătească una la subsol...
... şi că o s-o-nveţe diferite tehnici ca să-şi developeze singură pozele.
Au fotografiat tot, de la câini simpatici până la copii încruntaţi.
Dar cel mai bun subiect a fost chiar Maria Elena.
Aflându-se la cumpărături, Vicky şi Doug se întâlniră cu Adam Tabachnick şi Sally.
Adam era în aceeaşi branşă ca şi Doug şi erau prietenoşi,
cu toate că în New York nu petreceau mult timp împreună.
Cred că glumeşti.
Orice program de la TV, evident în direct, îl poţi vedea la computer.
Deci, eram în avion spre Tokyo, la 13 mii de metri în aer,
şi m-am uitat la meciul celor de la Mets, în direct, pe laptop.
E nemaipomenit! Niciodată nu rămâi neinformat.
O să pun de toate în noua casă. Mă uit la televizoarele astea japoneze.
Trebuie să-l angajezi pe omul meu să le instaleze. E geniu în computere.
O să-i iau cartea de vizită.
Tocmai ne-am aranjat casa în Greenwich.
Avem un decorator excelent pe care ar trebui să-l folosiţi.
E creativ, dar ştie când s-o lase mai moale.
Am făcut-o în stil modern, dar cu puţin aer vechi pe ici, pe colo.
Îmi place combinaţia, dar costă...
Ai idee cât costă un covor oriental de dimensiuni ca lumea?
Are dreptate.
E şi o glumă veche.
"100 de mii pentru un covor persan? Pentru 50 de mii... "
Viaţa continuă în mod previzibil pentru Vicky şi Doug,
până-ntr-o după-amiază, când ceva neaşteptat se întâmplă.
Câteva zile mai târziu, Judy o invită pe Vicky la o cafea.
Ce s-a întâmplat acum câteva zile... Eu...
... nu vreau să-ţi faci o idee greşită.
Nu e treaba mea.
Nu am o aventură cu partenerul lui Mark. Nu am.
Nu, nici nu credeam că ai.
Nu că n-am avut vise...
... că vine cineva să mă scoată din situaţia mea.
Dar visele nu sunt Jay Lewis.
Cu toate că ar vrea. Ar vrea.
Să te scape de situaţia ta?
Nu l-am mai iubit pe Mark de ani buni.
Îl iubesc, dar nu sunt îndrăgostită de el.
Îmi pare rău s-aud asta.
E amuzant. Tocmai...
Tocmai ce i-am servit acelaşi discurs psihiatrului meu.
Şi ce spune psihiatrul tău?
Spune că mi-e prea frică să iau măsuri şi că aştept o soluţie magică, ceea ce e ireal.
Şi că o aventură nu e soluţia.
Îmi pare rău că te împovărez cu toate astea,
dar m-am simţit foarte umilită când ne-ai văzut.
Sunt doar...
Nu trebuie să mi te justifici.
Mark e excepţional.
Sunt sigură că orice insatisfacţie e problema mea.
Sunt doar...
Nu-l pot părăsi şi ştiu că n-o să pot vreodată.
De ce nu?
Pur şi simplu nu pot.
Mi-e prea frică.
Mi-a trecut clipa.
Mi-e clar că tu şi Juan Antonio sunteţi încă îndrăgostiţi...
... când vă văd împreună.
Dragostea noastră va dăinui veşnic. E veşnică, dar nu funcţionează.
De-asta o să fie mereu romantică, pentru că nu poate fi completă.
Poate că nu poate fi completă...
... din cauza mea.
Nu ştiu. Mă simt ca...
Nu. Înaintea ta...
... obişnuiam să ne provocăm unul altuia atâta durere, atâta suferinţă.
Fără tine, toate astea n-ar fi cu putinţă. Ştii de ce?
Pentru că tu eşti ingredientul lipsă.
Eşti ca nuanţa care, adăugată paletei, face culoarea frumoasă.
Nu vă tentează să faceţi dragoste?
Mă simt ca... Nu ştiu.
La sfârşitul căsătoriei, n-am făcut.
Dar trebuie să spun că, datorită ţie, acele sentimente revin
într-un mod nou şi mai profund.
Nu m-ar supăra. Nu vreau să intervin. Nu m-ar supăra deloc.
Ştiu că nu te-ai supăra. Aşa cum si eu sunt cuprinsă de un sentiment plăcut
când vă aud în fiecare noapte făcând dragoste.
Ascult şi sunt fericită.
S-a simţit oare Cristina bine când,
într-o după amiază, Maria Elena şi Juan Antonio făcură dragoste?
Înainte, le dăduse binecuvântarea, dar acum, avea sentimente contradictorii.
Nu era aşa de receptivă cum credea că e
şi gândul la cei doi, în pat, şi inevitabil intenşi, îi provoca o stare de conflict.
Până la urmă, s-a relaxat treptat
şi s-a lăsat purtată de evenimente, o toleranţă de care era mândră.
La început, m-a deranjat, dar pe urmă am început să mă gândesc la clişeele standard,
acceptate, ale dragostei.
Ce e bine, ce e rău, ce se cuvine după standardele "poliţiei adecvate".
Vezi şi tu ce talmeş-balmeş sunt majoritatea relaţiilor.
Vrei să spui că împarţi un bărbat. Eşti ca o soţie mormonă.
Ştiu că sună ciudat, dar contribuim toţi şi toţi suntem susţinuţi de relaţie.
Dar dacă ar face toţi la fel, societatea n-ar mai funcţiona.
Să fim serioşi.
Să nu ne băgăm în discuţii de astea. Orice merge.
Orice merge?
Maria Elena zice că sunt multe adevăruri în viaţă.
Nu ştiu. Tu ai putea trăi aşa?
N-am avut niciodată...
- Ce? Lipsa ei de structură? - E foarte structurată.
N-am avut curajul ei.
Curajul ei? Numai ce vezi că se culcă cu Maria Elena
şi glorifică asta ca un stil de viaţă alternativ, superior.
Chiar m-am culcat cu ea.
- Nu te cred. - Ba da.
Când?
Juan Antonio şi Maria Elena mi-au amenajat o cameră obscură.
Mă îndeamnă să fac fotografii şi devin destul de pricepută.
Credeţi sau nu, devin din ce în ce mai sigură pe mine.
Eram în camera obscură.
Lucram la nişte fotografii, lucruri...
... pe care nu le-aş fi făcut dacă nu mă inspira ea.
Şi s-a întâmplat foarte natural pentru amândouă.
N-ai avut emoţii?
Nu, a fost iubitor şi tandru.
- Ţi-a plăcut? - Da.
A fost doar o singură dată?
Da. Pur şi simplu s-a întâmplat.
Nu plănuiesc să-mi fac un obicei din asta.
Dar dacă ţi-a plăcut...
Da, mi-a plăcut atunci.
- I-ai spus lui Juan Antonio? - Desigur. N-am nimic de ascuns.
Ai spune că eşti bisexuală?
Nu, nu văd niciun motiv să etichetez tot. Sunt eu!
M-am mai culcat cu Juan Antonio după aia şi mi-a plăcut foarte mult.
E o poveste pe cinste.
Da, e o poveste... pe cinste.
Nu vreau să te judec, deci...
La ce te gândeşti?
Nu ştiu. La cât de repede trece timpul.
Vara e aproape pe sfârşite.
În curând, o să mergem acasă.
Credeam că încă te mai gândeşti
la povestea prietenei tale, din camera obscură.
Şi că tot veni vorba de camere obscure...
Vino-ncoace.
În următoarele săptămâni, Cristina deveni mult mai sigură pe ea, ca fotograf.
Atât Juan Antonio, cât şi Maria Elena, contribuiră cu idei când avea dubii.
Mulţumită încurajărilor lor, fotografia deveni parte productivă în viaţa ei.
Deja, ea, Juan Antonio şi Maria Elena erau iubiţi.
Totul părea perfect echilibrat, în perfectă armonie.
Maria Elena era calmă şi relaxată.
Juan Antonio traversa o perioadă foarte creativă.
Numai Cristina, cum ultimele zile de vară erau pe terminate...
începu să simtă o agitaţie familiară...
... o nelinişte crescândă de care se temea, dar pe care o cunoştea prea bine.
Deodată, gândurile începură să aibă prioritate în faţa sentimentelor.
Gânduri şi întrebări despre viaţă şi dragoste.
Şi oricât ar fi încercat să reziste acestor idei, nu şi le putea scoate din cap.
Hotărându-se într-un final...
... într-o seară, făcu un anunţ care surprinse pe toată lumea.
Nu ştiu ce-au avut părinţii mei. Nu ştiu ce-am avut eu înainte să vin aici.
Ştiu asta. Dar ştiu că nu pot trăi aşa la nesfârşit.
Ţi-am spus eu sau nu ţi-am spus?
Bine.
- Ce-ţi doreşti? - Îmi doresc ceva diferit.
Ce?
Nu ştiu. Nu asta.
Nu există răspuns, Cristina.
Nu înţelegi? A obţinut ce-a vrut.
Vrea altceva. Nu-i mai ajunge asta.
E ca o boală. Nimic nu-i va fi de ajuns.
Nu te supăra. Şi vorbeşte în engleză. Nu te înţeleg.
Fata asta nu va fi satisfăcută cu nimic.
Vorbeşte în engleză ca să ne înţeleagă.
Ştiam c-o să ne foloseşti. Ştiam c-o să ne foloseşti. Şi ai făcut-o.
Ştiam eu.
Ştiam eu! Ştiam eu.
Destul.
Vorbeşte în engleză, te rog, ca să înţeleagă.
Insatisfacţie cronică, de-asta suferi. Insatisfacţie cronică.
Boală grea, grea de tot.
Nu e asta, Maria Elena. Nu e asta.
E doar... Uită-te la mine.
Ştii cât de mult te iubim?
Da. Şi vă iubesc pe amândoi.
- Nu, nu ne iubeşti! - N-are nimic de-a face cu asta!
Ştiam, ştiam, ştiam.
Taci, te rog.
Taci din gură. Pur şi simplu n-a cunoscut persoana potrivită încă.
Când o va găsi, nu tu sau eu...
... va trece toată treaba asta despre găsitul păcii şi fericirii.
- Nu e asta. - Bine, în regulă.
Unde o să te duci, Cristina?
Trebuie să plec câteva săptămâni
să-mi limpezesc mintea.
E doar problema mea. N-are nimic de-a face cu voi.
Vino-ncoace.
Să fim recunoscători pentru toate clipele frumoase petrecute împreună. Bine?
Şi să ne amintim unii de ceilalţi cu respect,
dragoste şi afecţiune.
Cristina îi povesti totul lui Vicky
şi spuse că pleacă în Franţa câteva săptămâni ca sa reflecteze.
Urma să se întoarce să o ia, ca să meargă împreună la New York.
Deci Juan Antonio a fost?
N-o să fac nimic. Uită c-am spus-o...
Trebuia să-i spun cuiva şi am devenit apropiate.
- De ce nu faci ceva în privinţa asta? - Acum?
Ce, să mă despart de Doug, un tip dulce
care s-a căsătorit cu mine de bună-voie, pentru ce?
Pentru un pictor spaniol boem cu o legătură pasională...
... de o fostă nevastă care probabil nici nu-mi împărtăşeşte sentimentele,
dacă el o fi făcut-o?
Pe cine păcălesc? Dar visul e excitant.
Dacă eram în locul tău, nu mai pierdeam timpul. Aş sări pe el.
Pe ce?
Eşti îndrăgostită de el.
Fă ceva, altfel, anii vor trece şi vei regreta, Vicky.
Nu, nu. Ce tot spui?
Nu pot risca totul. Dacă Juan Antonio n-ar fi existat,
mi-ar fi bine cu Doug.
- Doar bine? - Da, cum am plănuit.
Cât de sinceră vrei să fiu? Când mă uit la Doug, îl văd pe Mark.
Te foloseşti de mine ca să-ţi rescrii viaţa.
În ciuda protestelor lui Vicky,
Judy era obsedată să găsească o modalitate de-ai uni pe ea şi pe Juan Antonio.
Şi reuşi s-o convingă pe prietena ei, Gabriella, cunoscută în lumea artistică,
să dea o petrecere şi să-i invite pe Vicky şi pe Juan Antonio.
Între timp, cum era de aşteptat, fără Cristina...
... relaţia dintre Juan Antonio şi Maria Elena redevenise iar distructivă.
Îmi dedic tot timpul tâmpeniilor tale.
- Munca mea are de suferit. - Nu e vina mea.
Nu e vina mea că munca ta s-a dus pe apa sâmbetei şi că nu te maturizezi.
Nu vezi cum e pentru mine să văd
că nu-ţi vei realiza niciodată potenţialul maxim?
Lasă-mă-n pace. Te rog, lasă-mă-n pace!
Cum s-a mai întâmplat şi înainte, de comun acord,
Maria Elena îşi luă bulendrele şi se mută din casa lui Juan Antonio.
Se apropie foarte mult.
Vorbeşte de-aproape.
Probabil că de-asta are aşa mare succes.
Îi spuneam în maşină că sunt foarte...
Cred c-o să-mi fie de folos.
Mă duc să gust din mâncare. Vrea cineva ceva?
Se bagă-n faţa ta.
Se apropie puţin, dar nu...
Bună.
Sunt surprins să te văd.
Şi eu. Nu credeam că-ţi plac petrecerile.
Gabriella a insistat şi e o veche prietenă.
Ştii că m-am despărţit de Cristina, nu?
Da.
Şi-acum eşti doar cu fosta soţie?
Nu, şi ea a plecat.
Momentan.
E ciudat. Maria Elena şi cu mine...
... suntem şi nu suntem făcuţi unul pentru celălalt.
E o contradicţie. Ca s-o înţelegi, ai nevoie de un poet, ca tata.
Pentru că eu n-o înţeleg.
Dar tu? E totul bine cu soţul tău?
Da, e minunat. E excepţional.
Sunt chiar mulţumită de rezultat.
De ce nu te cred?
Nu începe să flirtezi.
Înţeleg că acum ţi-e gol patul
şi că ai avut mereu o pasiune pentru mine,
dar ne pregătim să plecăm în weekend, deci...
Ia prânzul cu mine.
Mi-e prea frică.
Poftim?
Se întrerupe, Tom.
Se întrerupe.
Unde eşti?
Bine. E mai bine. E mai bine. Încearcă să stai locului.
Mă auzi?
Trebuie să luăm o pasăre pentru Mark şi Judy.
Nu le putem lua o pasăre.
- De ce nu? - E ridicol.
Sunt frumoase. Mereu mi-am dorit o pasăre.
Când ne întoarcem, mi-ar plăcea să luăm o pasăre pentru casa cea nouă.
Şi înclin spre Bedford Hills. Ce crezi?
Da, da.
Stai aşa.
Alo?
Petrece-ţi cu mine după-amiaza de mâine.
Nu e posibil. Ne pregătim să plecăm în weekend.
Să fii la colţul Calle Tiles în Pedralbes.
Vin şi te iau la prânz.
Îţi pierzi timpul. Nu pot vorbi acum.
Nu sunt genul de bărbat care să intervină între soţ şi soţie.
Dar m-a sunat Judy Nash şi mi-a spus că nu eşti fericită.
Că eşti îndrăgostită mai mult de mine, decât de bărbatul cu care eşti măritată.
Nu pot vorbi.
Ce crezi?
Cine era?
La telefon.
Era profesorul meu de spaniolă.
Da?
Vrea să luăm prânzul mâine, să-mi spună la revedere.
E perfect. Eu merg la golf cu Mark, de dimineaţă.
Este...
În ultimul timp, am lucrat la astea.
Sunt excepţionale. Dumnezeule.
E foarte greu să explici un tablou.
Nu trebuie. E fascinant.
Ăsta, de fapt, ar trebui să fie invers.
- Pot să fiu sinceră? - Da.
Ăsta.
E ceva înspăimântător la el.
- E pictat de Maria Elena. - Se explică. E foarte haotic.
Excentric, aproape. Dar...
Dumnezeule, ce caut aici?
Nu ştiu ce mă aştept să se întâmple.
A trecut mult timp de când am făcut dragoste în Oviedo.
M-am gândit la asta de foarte multe, multe ori.
Sunt sigură că nu te gândeai la asta când făceai amor cu Cristina sau cu Maria.
Nu te-am minţit niciodată.
Ţi-am zis din prima clipă că sunt atras atât de tine, cât şi de Cristina.
Nu mă pot culca pur şi simplu cu tine. Nu mă pricep la asta.
- Dar nu erai nervoasă în noaptea aia. - Nu eram măritată.
Erai pe cale s-o faci.
Da, ai dreptate. E ceea ce vreau.
Dar ce să fac?
Să fac dragoste cu tine şi să mă comport ca şi cum nimic nu s-ar fi întâmplat?
Sau să-i pun capăt?
Judy Nash spune că te îndrepţi spre o viaţă nefericită.
Vorbeşte despre ea însăşi.
Poate o să-ţi înţelegi mai bine sentimentele după ce facem dragoste.
Da, sau mai puţin.
Nu spun că nu mă tentează,
dar ar necesita aşa o transformare emoţională...
... şi din punct de vedere practic, nu eşti bărbatul care...
Ce faci?
O să te sinucizi!
Nu vreau să trăiesc. Nu vreau să trăiesc, la naiba!
Dă-i drumul. Acum.
Nu înţelegi că nu vreau să trăiesc, că nu pot trăi aşa.
O să-mi explodeze capul.
Nu mai pot. Nu mai pot rezista.
Dă-mi pistolul.
Dă-mi pistolul. La naiba!
Ascultă-mă, te rog, iubire.
Iubirea mea, ascultă-mă.
E în regulă, iubirea mea. E în regulă.
Dumnezeule.
Dumnezeule, îmi pare rău!
Dumnezeule, sunteţi amândoi nebuni! Amândoi sunteţi ţăcăniţi!
Cum naiba o să-i explic asta soţului meu?
Nu pot trăi aşa! Nu e viaţa mea!
Pur şi simplu n-o pot face!
Tot nu înţeleg de ce avea profesorul tău o armă.
Ţi-am zis. Colecţionează arme vechi.
Îmi arăta arma lui preferată şi s-a descărcat.
Ar trebui să-l dăm în judecată! E un act iresponsabil!
Nu, nu-i aşa de grav, serios.
Dacă ţi se-ntâmpla ceva?
Ce? Ce tot spui acolo?
Te iubesc foarte mult.
Doug nu a aflat niciodată adevărul.
Judy ştia, şi desigur, a fost uşurată că Vicky era teafără.
Cum Vicky pleca la New York, planurile lui Judy de a o salva pe Vicky...
... de propriul destin au fost sistate.
La întoarcerea Cristinei din Antibes, Vicky i-a povestit tot
şi Cristina credea că era trist cât de mult îl dorea Vicky pe Juan Antonio
şi nu era în stare să spună sau să facă ceva în privinţa asta.
M-aş fi dat la o parte.
Ştiam că simţi ceva pentru Juan Antonio din clipa în care l-ai văzut.
Dar dacă ştiam ce se-ntâmplase, nu mai continuam.
A fost ceva trecător.
Acum s-a terminat.
Vicky s-a-ntors acasă să se mărite cu Doug...
în casa în care, în sfârşit, s-au stabilit...
... şi să-şi trăiască viaţa pe care
şi-o închipuise înainte de vara în Barcelona.
Cristina şi-a continuat cercetările...
... sigură doar de ceea ce nu-şi doreşte.